Elettyään viisitoista vuotta kauniin Eleanoran kanssa hän rakastuu tähän.  Hän itse oli tuolloin 20, Eleanora 15. Rakkaus ei kuitenkaan kauaa saanut kukoistaa, sillä ihanan Eleanora oli pian kuoleva. Kertoja vannoi Eleanoralle ikuista uskollisuutta taivaan nimiin ja kaikkivaltiaan todistaessa josta tämä sai sielunrauhan viimeisille hetkilleen.
Eleanoran kuoltua kertoja jää vielä laaksoon jossa hän Eleanoran kanssa oli asunut, mutta koska ajan kanssa muistot käviviät liian surullisiksi, päätti hän jättää laakson ikiajoiksi. Aikanaan hän rakastui uuselleenkaukomaiden kaunottareen ja meni valaansa vastoin tämän kanssa naimisiin. hääyönä saapui henkiolento joka kertoi kertojan saavan syntinsä anteeksi, mutta syyn synnynpäästöönsä hän saisi vasta tuonpuoleisessa.
Tarinassa Eleanora ja laakso on kytköksissä toisiinsa; vihreä laakso alkaa kuihtua ja muuttua ilman eleanoraa. Eleanoran aikana kaikki oli kaunista, niin kuin Eleanorakin. Kun Eleanora kuihtui, kuihtui laakso. Kertojan muistot Eleanorasta olivat myös muistoja laaksosta, ja laakson kuihtuessa kauniit muistot tulivat surullisiksi ja synkiksi. Hänen oli pakko jättää laakso (ja Eleanora) taakseen. Ulkopuoliseen maailmaan kertojaa kuitenkin seurasi Eleanoran henki. 
Eleanora kuitenkin jätää kertojan yksin lupauksestaan huolimatta. aivan kuin henki olisi löytänyt tuonpuoleisesta jonkun muun, tai havainnut joutsenen rakkauden olevan paratiisissa turhaa. Niinpä hän antaa myös anteeksi kertojan uuden rakkauden. Miten Eleanora voisikaan vaatia kertojaa pitämään valaansa, kun itsekkin lupauksensa pettää, vieläpä vasta lihallissen elonsa jälkeen.